TOKYO STORY
Översättning: Adam Islam Dahlström PrimeText International
Vi kommer till Osaka klockan sex.
Precis när Keizo slutat jobba.
Han möter oss nog på stationen i Osaka. Vi telegraferade väl?
- Här har ni matsäcken, mamma. - Tack.
Då går jag.
Du behöver inte vinka av oss om du är upptagen i skolan.
Ingen fara. Jag har gympa femte lektionen, så jag hinner.
Då ses vi på stationen. - Mamma, jag fyllde termosen med te.
- Då går jag. - Hej då.
Hej då.
- Har du luftkudden? - Bad jag inte dig packa den?
- Den ligger inte här. - Jag gav den ju till dig.
Gjorde du?
God morgon.
- Är det idag ni reser? - Ja. Tåget går strax efter lunch.
Det är på tiden att vi hälsar på våra barn.
Så trevligt. De väntar säkert med spänning på er i Tokyo.
Ha det så bra medan vi är borta.
Ha det så trevligt. Roligt att ni har fått så fina barn.
- Det måste glädja er. - Ni är för vänlig.
- Det är fint väder idag. - Vi har verkligen tur.
Sköt om er och ha en trevlig resa.
Tack.
- Luftkudden ligger inte här. - Äsch. Leta ordentligt.
- Här är den ju. - Hittade du den?
DOKTOR HIRAYAMA INTERN- MEDICINARE OCH BARNLÄKARE
Stöka inte till, Isamu.
- Jag är hemma. - Välkommen hem.
- Har farmor och farfar kommit? - Inte än.
Mamma!
- Vad är det? - Varför flyttade du mitt skrivbord?
- Farmor och farfar kommer ju. - Måste du flytta skrivbordet för det?
- Var ska de annars sova? - Var ska jag plugga? Jag har prov.
Plugga nån annanstans.
Var ska jag plugga?
- Var ska jag plugga? - Vad du tjatar. Du pluggar ju aldrig.
- Det gör jag visst! - Bara när det passar dig.
Då behöver jag väl inte plugga.
- Vilken lyx. Skönt att slappa. - Sluta, Minoru!
Nu kommer de.
- Välkommen hem. - Stig på, mamma och pappa.
- Välkomna. - Stig på.
Varsågoda.
Mamma måste vara trött. Kunde mamma sova på tåget?
Ja då.
Kom till farmor.
Välkomna.
Det var länge sen.
Tack så mycket för er gästfrihet.
- Svärmor, det var länge sen. - Det var det.
Så roligt att ni kunde komma. Hur mår Kyoko?
Bra, tack.
- Är hon ensam hemma nu? - Ja.
Vänta, Fumiko.
Jag tog med lite riskakor från vårt kvarter.
- De är goda. Här är lite tsukudani. - Tack.
Mamma gillar riskakor. Har du ett fat?
Ett fat går också bra.
- Blir det här bra? - Ja.
Kom inte Noriko till stationen?
- Nej. Jag försökte ringa henne. - Var kan hon vara?
Ta över här.
Minoru, Isamu. Vad gör ni? Kom.
Här är farmor och farfar.
- Så stora ni har blivit. - Minoru har börjat på högstadiet.
- Hur gammal är du nu, Isamu? - Svara farmor.
Badet är klart.
Vill pappa bada?
- Ta och byt om, mamma. - Jag har ombyte med mig, Fumiko.
Jag tar dem. - Följ med.
- Träffade ni Keizo i Osaka? - Ja, han kom till tåget.
- Mådde han bra? - Ja. Han skickade med en present.
Vi tar det sen, mamma.
- Har pappa nån handduk? - Ja då.
- Hur gör vi med middagen? - Bra fråga.
- Koichi? - Vad är det?
- Sukiyaki duger väl till middag? - Det gör det väl.
- Ingen sashimi? - Det behövs väl inte. Eller hur?
Det räcker med sukiyaki.
- Hallå? - Det är Noriko. - Stig på!
- Välkommen. - Jag hann inte till stationen.
- Den här är till er. - Tack.
- Hej. - Ursäkta att jag är sen.
- Våra föräldrar är på övervåningen. - Då går jag upp och hälsar.
Välkomna hit.
- Det var länge sen, Noriko. - Hoppas allt är väl med er.
Var du upptagen på jobbet?
Nej då. Men innan jag visste ordet av hade tiden rusat iväg.
Du hade inte behövt skynda dig hit för vår skull. Vi blir kvar ett tag.
- Jobbar du kvar på samma firma? - Ja.
- Du är duktig som kämpar på ensam. - Inte då.
- Pappa, glöm inte badet! - Jag kommer.
Då så.
- Låt mig hjälpa svärmor. - Det behövs inte.
Det känns som om jag drömmer.
Jag hade alltid föreställt mig att Tokyo låg väldigt långt bort.
Men vi gav oss av igår och är redan här hos er.
Tänk att jag fick uppleva en sån här tid.
Men svärmor och svärfar har inte förändrats det minsta.
Nog har vi det. Vi börjar bli riktigt gamla.
Mamma? Vad pratar ni om? Ska vi gå ned?
Har mamma blivit större?
Du pratar. Jag växer väl inte längre.
Jag menar allvar. Mamma kanske har blivit tjockare.
När vi var barn tyckte vi att mamma var så tjock.
Vi skämdes när hon kom till vår skola.
- Hon satt sönder en stol en gång. - Du pratar. Den var redan trasig.
- Tror mamma fortfarande det? - Det var ju så.
Strunt i det. Kom nu.
"The cold winter is over. Spring has come. It is April now."
Jag ställer in det här i skafferiet.
- Och det här? - Det kan du ställa fram.
Nu är det lite svalare.
- Det är väl varmt i Onomichi också? - Luften står stilla om kvällarna.
Mamma, hur är det med Oko?
Stackars Oko. Hon är mycket olycklig.
Hennes man gick bort förra våren.
Hon gifte om sig och flyttade till Kurashiki.
Men det fungerar tydligen dåligt.
Vad hette den där karlen vid kommunen som pappa brukade umgås med?
Mihashi? Han har gått bort.
- Det var ganska länge sen nu. - Ja.
- Kommer du ihåg Hattori? - Från militärkontoret?
Honom minns jag.
- Han har flyttat till Tokyo. - Jaså?
Jag tänkte passa på och hälsa på honom.
- Var bor han? - I Taito. Jag har adressen med mig.
Tack för att du plockade undan.
Noriko, smaka på presenten Keizo skickade med.
Tack.
Tack så mycket.
- Ursäkta, svärmor. - Ingen fara, Fumiko. Han har somnat.
Visar du runt mamma och pappa imorgon?
Ja, det är ju söndag.
- Noriko, börjar det bli dags att gå? - Vi kan göra sällskap.
- Tack för idag. - Tack själva.
Tack för maten, Koichi.
- Då ses vi, pappa. - Tack för idag.
Jag tar den, Fumiko.
- Ursäkta att vi störde. - Tack för maten.
Pappa måste vara trött.
- Vill mamma gå och lägga sig? - Ja.
Då går vi väl och lägger oss.
God natt.
Jag kommer snart med vatten.
Du måste vara trött.
Alla verkar må bra.
Då var vi här.
Var i Tokyo är vi?
- I utkanten. - Jag trodde väl det.
Det tog lång tid att komma hit med bil från stationen.
Jag hade föreställt mig nåt mer centralt.
Jaså?
Koichi ville tydligen flytta till ett mer centralt läge.
Men det gick tydligen inte.
SKÖNHETSSALONG URARA
Hur länge är dina föräldrar i Tokyo?
Fyra, fem dar, antar jag. Skicka skålen.
Borde jag inte gå förbi och hälsa?
Det behövs inte. De kommer hit förr eller senare.
Jag kanske borde ta med dem på teatern.
Ansträng dig inte i onödan.
De här bönorna är jättegoda.
Vad ska de göra idag?
Ät inte alla bönorna.
Min bror ska ta med dem nånstans.
Då så.
Kiyo, kom och ät.
Idag måste du vara snäll. Tänk på att farmor och farfar är här.
- Har du förstått? - Ja.
- Är ni inte klara än? - Snart.
Gå och se om farmor och farfar är klara.
- Är ni klara? - Ursäkta att ni fick vänta.
Då kan vi ge oss av.
De är klara.
Så där.
- Vad ska vi äta till lunch? - Varuhusets matsal blir bra.
- Det gillar nog barnen. - Ja, Isamu gillar deras barnmeny.
Ursäkta.
Hur mår er son?
- Har han fortfarande ingen aptit? - Nej. Han dricker bara lite.
- Har inte febern gått ned? - Jag tog nyss tempen. Han har 38,8.
- På så vis. Bäst jag tar en titt. - Förlåt att jag stör på en söndag.
- Har du steriliserat sprutorna? - Ja.
Jag måste göra ett hembesök.
Pappa.
En pojke jag vårdar har blivit sämre, så jag måste se till honom.
- Jag är ledsen. - Det gör inget.
Tyvärr kommer jag nog inte tillbaka på ett tag.
- Då går jag. - Hej då, mamma. - Lycka till.
Ska vi inte gå än?
- Det kan bli sent. - Hur gör jag med dina föräldrar?
Ska jag ta med dem ut?
Vi kan inte lämna huset tomt.
- Vi får hitta på nåt nästa söndag. - Okej. Lycka till.
- Vart gick pappa? - Till en patient.
- Jag är hemskt ledsen för det här. - Det hjälps inte att han är upptagen.
Han jobbar och sliter.
Mamma, ska vi inte åka? Fy, så tråkigt!
Vad kan vi göra? Pappa har ju en patient.
- Tråkigt! - Det får bli nästa gång.
- Nej! - Minoru, gå här ifrån.
- Varför ljög ni? - Gå härifrån.
- Kom. - Vill inte.
- De är hopplösa. - Pojkar ska vara livliga.
Det är bäst du skärper dig. Var inte uppnosig.
Tråkigt!
- Vi åker nästa gång istället. - Det säger ni jämt.
- Det kan ju inte hjälpas. - Det kan det visst!
Var inte dum.
- Tråkigt! - Tråkigt!
- Så elak du är.
- Jag ska berätta för pappa. - Gör det.
- Du kan räkna med att bli bestraffad. - Jag är inte rädd för er!
- Vad står på? - Jo...
Kom, Isamu. Följ med farmor ut och lek.
Vill du också följa med, Minoru?
- Kom, Isamu. - Det blir roligt, Isamu.
Kom, så går vi. - Vill du inte följa med, Minoru?
Tack så mycket.
Minoru, tänker du inte följa med?
- Nej! - Gör som du vill, då.
Ha det så roligt.
Tack.
Tack så mycket.
- Vad är det med Minoru? - Han är hopplös.
Koichi var likadan. Mycket envis.
Han var faktiskt riktigt hopplös.
Tråkigt att vi inte kom iväg.
- Det gör inget. - Vi kan ta det nästa söndag.
Tack så mycket.
Men vi tänkte flytta över till Shige om några dar.
Jaså, det är där de leker.
Isamu, vad ska du bli när du blir stor?
Ska du bli läkare som din pappa?
Undras om jag ännu lever den dag du blir läkare...
Välkommen hem.
God dag.
- Det ringde nyss. - Vem var det?
- Enomoto. Han frågade hur det gått. - Det är fixat nu.
- Var är dina föräldrar? - På övervåningen.
Jag köpte godis i Asakusa.
- Vad då? - De är goda. Det är vit bönkaka.
De är ju dyra. Det hade inte behövts.
- Men visst är de goda? - I och för sig.
Men det är onödigt. De nöjer sig med riskakor.
- De fick ju riskakor igår. - De gillar riskakor.
Kan du inte ta med mamma och pappa nånstans imorgon?
Imorgon? Det hinner jag nog inte. Jag samlar in betalningar imorgon.
Det bästa vore om Koichi kunde göra det.
- Ska jag ta med dem på teater ikväll? - Vad går nu?
- Sen igår är det naniwabushi. - Ta med dem, då.
- De har inte sett nånting i Tokyo än. - Det går ju inte för sig.
Nej. Men det kan inte hjälpas. Ingen har ju tid för dem.
- Jaså, här sitter svärmor och syr. - Välkommen hem.
- Varsågod. - Tack så mycket.
Så snällt av svärmor att hjälpa till.
- Var är svärfar? - På taket.
På så vis. Ska vi gå till badhuset?
Svärfar?
- Ja? - Ska vi gå till badhuset?
- Välkommen hem. - Vi går till badhuset.
- Vi kan ta en glass på väg tillbaka. - Det vore trevligt.
Då går vi.
Vi går till badhuset.
- Ha det så bra. - Det ska vi.
Mamma kan ta mina gamla sandaler.
Då gör jag det.
Ta över.
Är det Yoneyamabolagen? Får jag tala med Noriko Hirayama?
Noriko? Det är jag. Tack detsamma.
Jag vill be dig om en tjänst. Är du upptagen imorgon?
Mamma och pappa har fortfarande inte varit nånstans här i Tokyo.
Du kan väl ta med dem nånstans imorgon?
Jag borde väl göra det själv, men jag kan inte stänga salongen imorgon.
Precis. Ledsen att besvära.
Okej. Tack.
Ingen orsak. Vänta lite.
- Jag ber om ursäkt, men... - Vad är det?
- Kan jag ta ledigt imorgon? - Det går bra.
- Men gör klart jobbet först. - Jag gör det idag.
Hallå? Ursäkta att du fick vänta.
Då kommer jag förbi vid nio imorgon bitti.
Hälsa svärfar och svärmor från mig. Vi ses imorgon.
Välkomna till Tokyo.
Under denna rundtur går vi igenom Tokyos historia.
Kejsarpalatset byggdes för 500 år sen under namnet Chiyoda slott-
-av Dokan Ota.
De vackra gröna tallarnas form återspeglas av vallgravens vatten-
- och skapar ett lugn mitt i Tokyos liv och rörelse.
Koichis hem ligger åt det här hållet.
- På så vis. - Och Shiges hem?
Jag tror att det borde ligga åt det här hållet.
- Och ditt hem? - Det ligger hitåt.
Jag tror det ligger ditåt.
Det är litet och trångt, men om ni vill kan vi titta in på väg tillbaka.
Vem där?
- Det är jag. - Så tidig du är.
- Sover Miko? - Ja, äntligen.
- Du har inte lite sake? - Sake?
- Mina svärföräldrar är här. - Jaså. Lite har jag nog.
- Det här är allt jag har. Räcker det? - Ja då. Jag lånar den.
Var är den här bilden av Shoji tagen?
I Kamakura. En kamrat tog den.
- När var det? - Året innan han drog ut i kriget.
- Han kisar. - Och lutar huvudet åt sidan.
Som han alltid gjorde.
- Vad är det? - Har du flaska och koppar?
De är diskade. Ta det här också.
- Det är kokt paprika. Det är gott. - Tack så hemskt mycket.
Noriko, gör dig inget besvär.
Det är inget besvär alls.
Tack så hemskt mycket för idag.
Ingen orsak. Ni måste vara trötta, bägge två.
Nej då. Vi är tacksamma över att du visade oss så mycket intressant.
Du hade inte behövt ta ledigt från jobbet för vår skull.
- Har du inte mycket att göra? - Det är ingen fara.
Ibland måste vi jobba söndagar. Men nu är det ganska lugnt.
Det låter bra.
Varsågod.
Ser man på.
Jag har tyvärr inget ätbart att bjuda på.
Det var inte dumt.
Tycker svärfar om sake?
Han drack mycket förr i tiden.
När vi fick slut på sake hemma blev han på dåligt humör.
Då gick han ut efter mer, även om det var sent.
Varje gång jag födde en son tänkte jag:
"Hoppas att han inte blir förtjust i sake när han blir stor!"
Tyckte Shoji om alkohol?
- Det gjorde han. - Jaså...
Han gick ofta ut på vägen hem.
När hans vänner missade sista tåget, tog han med dem hit.
- Jaså? - Då förstår du hur jag kände mig.
Ja. Men när jag tänker tillbaka på det nu, saknar jag det.
Det är konstigt... Kanske var det för att han bodde långt borta-
- men det känns som om Shoji fortfarande lever.
Ibland blir min make arg på mig när jag säger det.
Det var ju länge sen han dog. Snart åtta år.
I och för sig.
Han var en stygg pojke. Det måste ha varit kämpigt för dig.
Inte alls.
Du har verkligen kämpat hårt.
Ja?
- Varsågod. - Tack.
Det är inget speciellt, men...
- Varsågod, svärmor. - Tack.
- Svärmor kan börja äta. - Då gör jag det.
- Värst vad de dröjer. - De kommer nog snart.
Hur länge tror du mamma och pappa blir kvar i Tokyo?
- Har de inte sagt nåt? - Nej.
Koichi...
Jag har funderat lite. Är du beredd att lägga ut 3 000 yen?
Jag lägger samma summa. 2 000 kanske räcker.
- Nej, det behövs nog 3 000. - Till vad då?
Vi kan skicka mamma och pappa till Atami.
Du har fullt upp och jag står värd för vårt nästa utbildningsmöte.
Och vi kan inte be Noriko varje dag.
- Vad tycker du? - Det kanske är en bra idé.
Jag känner till ett värdshus i Atami med fin utsikt. Och det är billigt.
Det är en bra idé. Vi skickar dit dem.
- Mamma och pappa blir säkert glada. - Då gör vi så.
Jag har tänkt i samma banor. Att visa runt dem kostar ju också.
Precis. Det blir billigare så här. Och de får bada i källorna.
Du?
Vad är det?
Jag och Koichi har pratat. Vi tänkte skicka mamma och pappa till Atami.
Ingen dum idé. Jag har inte heller haft tid att visa dem runt.
- Så, vad säger du? - Jag tycker det är en bra idé.
- Då gör vi så. - Vi kan ju inte göra nåt för dem här.
Det är bättre att åka till Atami än att gå runt i Tokyo i den här värmen.
De kan bada i källorna och ta tupplurar. Det passar äldre bättre.
Eller hur?
Men värst vad sena de är.
De kanske stannade till hemma hos Noriko.
Tänk att de skickade oss till de varma källorna.
Det måste ha kostat dem en bra slant.
Så härligt det är här.
Imorgon borde vi kanske gå upp tidigt och promenera runt trakten.
Det gör vi. Utsikten här i närheten ska vara nåt extra.
Ett av värdshusbiträdena berättade det.
Havet är så tyst.
Tack för att ni väntade.
- Jaså, nu blir det sunnan. - Jag sakar den här.
- Nu ligger du illa till. - Inte alls.
Ryanpin.
Riichi.
- Har du slängt den här? - Ja.
- Idiot. - Idiot.
1 632 poäng.
Värst vad de är högljudda.
Vad kan klockan vara?
Välkommen tillbaka.
Hur är det?
Du kunde väl inte sova igår.
Men du sov ordentligt.
Inte då. Jag kunde inte heller sova.
- Prat. Du snarkade ju. - Gjorde jag?
Det här är nog ett ställe för unga människor.
Det där nygifta paret igår var nåt extra.
Tror du de är gifta? Hon låg i sängen och rökte efter att han gått upp.
Han verkade naiv. Han sa: "Du är bara min!"
"Dina öron, dina ögon och din mun tillhör mig."
Vem vet vems hon är egentligen!
Undras hur Kyoko har det helt ensam.
Vi kanske borde fara hem.
Det är väl det du vill?
Äsch, det är ju du som vill fara hem.
Vi har sett Tokyo och Atami. Ska vi fara hem?
Du har rätt. Vi far hem.
Vad är det?
Jag blev bara lite yr.
- Det är bättre nu. - Du sov väl inte ordentligt. Kom nu.
Ska vi inte pröva att sätta upp ert hår? Det tror jag passar er.
- Tror ni? - Er nacke är väldigt vacker.
Vi drar åt på vänster sida och gör en markerad våg på höger sida.
- Då prövar vi det nästa gång. - Det ger er en mer personlig look.
Kiyo, kan du ge mig en ny tidning och en tändsticka?
- Välkomna hem. - Här är vi.
Är ni redan hemma?
- Vi är hemma. - Ni skulle ju koppla av. Vad hände?
- Tja... - Hej.
Nu är vi hemma.
- Vilka var de? - Bekanta från landet.
Kiyo, sätt i hårnålarna.
Tänk att ni kom tillbaka så tidigt.
- Hur var det i Atami? - Bra. Källorna var härliga.
Värdshuset hade utmärkt utsikt.
Eller hur? Det är ett bra ställe. Helt nybyggt. Var det mycket folk?
Jo, det var lite trångt.
- Vad fick ni för mat? - Sashimi och chawanmushi.
Visst är deras sashimi god? Det ligger ju nära havet.
De serverade stora, fina omeletter.
Varför kom ni hem så tidigt? Ni borde ha kopplat av lite längre.
Jag trodde ni skulle vara där två, tre dagar.
Vi tänkte fara hem till Onomichi.
Redan? Ni kommer ju hit så sällan.
- Jo. Men det är dags att fara hem. - Kyoko känner sig säkert ensam.
Hon klarar sig. Hon är inget barn längre.
Jag tänkte ta med er på kabuki nästa helg.
Ni får inte slösa bort så mycket pengar på oss.
Vi vill bara att ni kopplar av.
Ikväll kommer det folk hit. Vi ska ha ett utbildningsmöte.
- Kommer det mycket folk? - Ja. Det är min tur att stå värd.
På så vis. Det var ju inte bra.
Det var därför jag ville att ni skulle koppla av i Atami.
- Frun, jag har satt i hårnålarna. - Okej. - Ursäkta mig.
Hur ska vi göra?
Ja, hur gör vi?
Vi borde väl inte besvära Koichi igen.
Nej. Vi kanske kan övernatta hos Noriko?
Det blir för trångt för två personer. Men du kan övernatta där.
Hur ska du göra?
Jag tänkte besöka Hattori.
Jag kanske kan övernatta där.
Vi tar och ger oss av.
Nu är vi verkligen hemlösa.
- Borde inte Noriko vara hemma nu? - Jaså?
Det kanske är tidigt än.
Om du ska besöka Hattori måste du nog ge dig av snart.
Du har rätt. Vi tar väl och promenerar dit.
Du glömmer alltid paraplyet.
Tokyo är bra stort.
Ja. Om vi kommer ifrån varandra i en sån här stad-
- kanske vi aldrig hittar varandra igen.
HATTORI SKRIVARE
Var det så länge sen?
Det är sjutton eller arton år sen.
På så vis. Tack för att ni skickat nyårskort varje år.
Tack detsamma.
Onomichi måste ha förändrats mycket.
Lyckligtvis undslapp stan bombräder under kriget.
Ert gamla hus står också kvar orört.
På så vis. Det var ett fint hus.
Utsikten så vacker uppe vid Senkoji-templet.
Efter blomningen blev den goda havsrudan billig.
Havsruda har vi inte ätit sen vi flyttade hit.
Du...
Det tar vi sen.
Tant, om mina vänner kommer, säg att jag är på spelhallen.
- Ha så roligt. - Tack så mycket.
Vi hyr ut till honom. Han tänker bara på att roa sig.
Han är juridikstuderande, men han kan inget om lagen.
Han spelar hasardspel. Jag tycker synd om hans föräldrar.
Du...
Vad sägs om att ta ett glas nånstans?
- Vi har tyvärr inget att bjuda på. - Ingen fara. Jag kom ju hit oanmäld.
- Minns du polischefen där hemma? - Numata?
- Han bor här i närheten. - Jaså? Vad sysslar han med?
Hans son är avdelningschef på ett tryckeri.
- Jaså? Det var inte illa. - Ska vi bjuda med honom?
Det låter bra. Vilket oväntat nöje.
Där ser man.
Ta för dig.
- Tack, det räcker. - Äsch, det var ju så länge sen.
Jag som hade slutat dricka.
Du som tålde så mycket. Minns du när guvernören var i Onomichi?
På Takemuras ställe?
Du var rejält berusad då. Minns du den ljusa flickan?
- Umeko? - Du var förtjust i henne.
Det var guvernören också! Vilken soppa.
- Var inte du också förtjust i henne? - Sluta, jag rodnar.
Jag ställde alltid till det när jag drack.
Inte då. Ta lite till.
Du har det bra, du. Alla dina barn sköter sig bra.
Jag önskar att åtminstone en av våra söner hade fått leva.
Båda dina söner stupade i kriget.
En av dina också, va?
Min näst äldste.
Jag har fått nog av krig.
Verkligen.
Men det kan vara lika ensamt att ha sina barn kvar som att ha mist dem.
Jag blir mer och mer i vägen för dem.
Det är inte lätt.
Ta lite till.
Samtalet blev lite deppigt.
Vi får rycka upp oss.
Om vi hade rum för dig att övernatta hade vi kunnat dricka hela natten.
Fröken! Mer sake!
Fröken, hämta lite sake
Tänka sig att du är här!
Jag trodde inte jag skulle få träffa dig i Tokyo!
En skål varmt.
- Häll upp ett glas åt mig. - Värst vad ni håller igång.
Hirayama. Liknar hon inte nån du känner?
- Nu börjas det igen. - Nå?
Vem då?
- Jo, hon liknar henne. - Vem då?
- Umeko. - Nej, nej. Hon var tjockare.
- Nej, hon liknar min fru. - Ja, faktiskt.
Särskilt här.
- Ska ni inte gå? Ni är berusade nog. - Berusade och förtrollade.
- Fy, vad ni är hemsk. - Det brukar min fru också säga.
Kom hit och häll upp!
Hattori? Mår du bra?
Jag klarar inte mer.
Du är helt klart den lyckligaste av oss.
Hur så?
Du har en fin son och en fin dotter här i Tokyo.
Du har ju också barn här.
Min son är en odugling som är hunsad av sin fru.
Jag är bara i vägen för honom.
Men han är ju avdelningschef på ett tryckeri.
Äsch, han är bara gruppchef.
Jag skäms över honom, så jag brukar överdriva.
- Den oduglingen! - Äsch, du överdriver.
Jag var redan gammal när han föddes, så jag skämde bort honom.
Din son är betydligt mer lyckad.
Han är ju doktor.
Äsch, alla läkare är doktorer idag.
Barn blir aldrig som föräldrarna önskar sig.
De saknar ambition.
De vet inte vad drivkraft är.
Häromdan sa jag det till min son.
Han svarade: "Det bor så mycket folk i Tokyo att det är svårt att lyckas."
Vad tycker du? Är det inte en ynklig inställning?
Han saknar kampvilja!
Det var inte så jag uppfostrade honom.
Nu tar du väl i, Numata.
Håller du inte med?
- Är du nöjd med saker och ting? - Inte direkt.
Eller hur? Inte ens du är nöjd.
Jag känner mig lite sorgsen.
Jag klarar inte att dricka mer.
Men, Numata. Innan jag kom hit till Tokyo-
- trodde jag att det gick bra för min son.
Men han är bara en kvartersläkare.
Jag förstår precis vad du menar. Jag är också missnöjd, som du.
Men, Numata... Så är det att vara förälder.
Det tar aldrig slut. Lika bra att sluta beklaga sig.
Så känner jag.
- På så vis... - Ja.
Jag förstår. Du förstår mig.
Han har förändrats. Det kan inte hjälpas.
Numata, din son har rätt. Det är för mycket folk i Tokyo.
Kanske det.
Det är lika bra att finna sig i det.
Ja...
Vissa av dagens ungdomar drar sig inte för att döda sina föräldrar.
Jämfört med det har vi det inte så illa.
Hör ni. Klockan är tolv.
Än sen?
Gå hem med er.
Nu är du lik henne igen. Jag tycker bättre och bättre om dig.
Vad tänker ni göra med han där borta?
Strunta i honom. Ikväll ska vi dricka på riktigt.
Inte sant? Vilken kväll!
- Ja, vilken kväll... - Vilken kväll!
- Tack så mycket. Du kan sluta nu. - Inte då.
Det har varit en lång dag.
Vi kom tillbaka från Atami, åkte till Shige, sen till Ueno-parken...
Svärmor måste vara trött.
Och nu är jag här och besvärar dig. Jag är hemskt ledsen.
Jag är glad att svärmor kunde komma hit en gång till.
Tack så mycket för allting.
- Det räcker nu. - Säkert?
Tack så mycket.
Du måste ju gå upp tidigt imorgon. Och jag har hållit dig uppe.
Snarare tvärtom. Vill svärmor sova?
- Jag ska väl ta och lägga mig. - Varsågod.
Tänk att jag ska sova på Shojis madrass.
Noriko...
Nu får du inte bli ond på mig.
Shoji har varit död i åtta år nu.
När jag ser hur du fortfarande har hans fotografi framme-
- kan jag inte låta bli att tycka synd om dig.
Varför det?
Du är ju fortfarande ung.
- Inte alls. - Det är du visst.
Jag tycker inte det är rätt. Jag talar med min make om det också.
Om du träffar nån lämplig att gifta om dig med, ska du inte tänka på oss.
Jag menar det. Tanken på att du inte ska bli omgift gör mig hemskt ledsen.
Okej. Om jag får tillfälle.
Det får du säkert. Du får säkert tillfälle.
- Tror svärmor det? - Du har fått utstå så mycket.
Jag är hemskt ledsen för det.
Inte då, svärmor. Jag har själv valt det här.
Men är det verkligen tillräckligt?
Ja då. Jag trivs med mitt liv.
Men du kommer sakta men säkert att bli äldre.
Och då blir det ensamt.
Ingen fara. Jag har bestämt mig för att inte åldras.
Du är en bra människa.
God natt då.
God natt.
God kväll.
Hallå?
- Herr och fru Kaneko? - Vem där?
Vem kan det vara?
- Vem där? - Takahashi från polisstationen.
God kväll.
Ledsen att störa. Jag har med några bekanta till er. De är onyktra.
Men pappa!
- Jag är hemskt ledsen. - Ursäkta.
Tack.
Vad har hänt, pappa?
Pappa! Vad har hänt?
Pappa!
- Vad har hänt? - Han har tagit med sig nån.
- Vem då? - Vet inte.
Vilken kväll!
Vad är det frågan om, pappa? Pappa!
Precis.
Hopplöst.
Och du som hade slutat dricka.
Hallå? Min herre!
Vilken kväll...
Pappa! Hopplöst.
Vad är det med dem? Var har de druckit?
Ingen aning. Så pinsamt!
Pappa drack mycket förr i tiden. Han var full på varje tillställning.
Han gjorde alltid mamma orolig med sitt beteende.
Men när Kyoko föddes slutade han dricka tvärt.
Då var det på tiden. Men nu har han börjat igen.
Min son! Helt hopplös...
Vad ska vi göra?
Jag trodde inte han skulle komma hit. Särskilt inte med sällskap.
- Vi kan inte lämna dem så där. - Hopplöst!
Ska vi flytta ned Kiyo och låta dem sova på övervåningen?
De kommer aldrig upp för trappan nu.
- Vad gör vi, då? - Så irriterande!
Ta med täcket och sov på övervåningen. De får sova här.
Vilka barbarer. Han kunde väl ha kommit hem direkt!
Komma hem full mitt i natten!
Jag hatar lukten av sprit. Och så tog han med sig en främling.
Bedrövligt. Så irriterande!
- Tack för att jag fick övernatta. - Det är inget att tacka för.
Måste du inte gå till jobbet snart?
Det är ingen brådska.
- Svärmor? - Ja?
Jo... Jag vill att svärmor tar emot det här.
- Vad är det? - Fickpengar.
Vad menar du?
Det är inte mycket.
Du ska väl inte ge mig fickpengar.
- Det är bara en symbolisk summa. - Det går inte för sig.
Snälla.
Det är jag som borde ge dig fickpengar.
Inte alls. Snälla svärmor, ta emot dem.
Nåväl. Ursäkta mig.
- Då tar jag emot dem. - Varsågod.
Du har säkert behov av dem själv och ändå ger du dem till mig.
Jag vet inte hur jag ska kunna tacka.
Tack så mycket, Noriko. Tack.
Svärmor, det är bäst vi går.
Svärmor, kom på besök om ni far till Tokyo igen.
Ja.
Men jag vet inte om vi kommer hit igen.
Jag vet att du är upptagen, men kom gärna och hälsa på i Onomichi.
Det gör jag gärna. Om det ändå låg lite närmare...
Ja. Det är långt, det är det.
Svärmor glömde nåt.
Nu igen. Jag är så glömsk.
Då går vi.
Värst så mycket folk här är.
Men här lär de få sittplatser.
Tåget lär vara vid Nagoya eller Gifu vid gryningen imorgon bitti.
- När kommer de fram till Onomichi? - 13.35 imorgon.
Har ni telegraferat Kyoko?
Ja då. Och Keizo möter er säkert på plattformen i Osaka.
Hoppas svärmor kan sova ordentligt på tåget.
Hon kan sova ordentligt överallt.
I annat fall är vi ju hemma strax efter lunch imorgon.
Pappa, drick inte för mycket hädanefter.
Igår var det första gången på länge jag fick dricka med vänner.
Har huvudvärken släppt?
Ja då.
Tänk på det i framtiden.
Han har säkert lärt sig sin läxa.
Ledsen att vi varit till besvär. Vi har haft väldigt roligt.
Tack för att ni tagit er tid, trots att ni har så mycket att göra.
Bra att vi fick träffa er alla.
Om det skulle hända nåt med oss, behöver ni inte fara till Onomichi.
Varför säger du så där? Det låter som om du tar farväl för alltid.
Jag menar det. Det är så långt hem.
Tack för att ni har väntat.
Passagerare mot Hiroshima 21.00, var vänliga stig ombord på tåget.
Var beredda att visa upp era biljetter-
- både vanliga biljetter och expressbiljetter.
De som inte ska åka med tåget, gå in via höger ingång.
God morgon.
God morgon. Ledsen för igår.
- Var dina föräldrar här? - Ja.
De skulle inte gå av här, men mamma blev dålig på tåget.
- Hur är det med henne? - Hon blev illamående, sa hon.
- Är det hjärtat? - Snarare åksjuka från tågresan.
Vilken soppa. Jag var tvungen att hyra madrasser-
-och kalla på doktorn två gånger.
- Hur mår hon nu? - Bra. Imorse var hon pigg.
- Hur gammal är din mamma? - Hon är över 60, i alla fall.
67 eller 68, tror jag.
Så gammal? Du måste ta vara på henne.
När man saknar sina föräldrar är det för sent.
Det stämmer. Och man kan inte bädda åt nån som är död.
Det måste ha varit trängseln på tåget som orsakade det.
- Mår du bättre nu? - Ja då.
Jag tror jag kan åka ikväll.
Vi stannar en kväll till och åker med ett lugnare tåg imorgon.
Kyoko är nog orolig.
Men nu vi fick tillfälle att stiga av i Osaka och träffa Keizo.
Vi har träffat alla våra barn på bara tio dagar.
Våra barnbarn har blivit stora.
Många tycker bättre om sina barnbarn än om sina barn. Vad tycker du?
- Vad tycker du själv? - Jag föredrar nog barnen.
- På så vis. - Men barn förändras när de växer upp.
Shige var mycket snällare när hon var barn.
Kanske det.
En gift dotter blir som en främling.
Koichi har också förändrats. Han var en så snäll pojke.
Barn blir aldrig som föräldrarna hoppas.
Men de är nog bättre än de flesta.
Det tror jag också. Vi har tur som är så lyckligt lottade.
Det har du rätt i. Vi är lyckligt lottade.
Ja. Vi är lyckligt lottade.
Mamma och pappa klev av i Osaka på vägen hem.
Jaså?
Mamma blev tydligen dålig på tåget.
De kom hem till Onomichi den tionde, efter lunch.
- Är allt väl med henne? - Det verkar så. De tackar mest.
Din mamma var säkert trött.
- De är inte vana vid att resa långt. - De kanske inte var nöjda med resan.
Klart de var. De fick se stan och åka till Atami.
- Du har rätt. - De lär prata om Tokyo i månader.
Hallå?
Ja, det är jag.
Ett telegram?
Jag har inget fått. Från vem?
Från Onomichi. Det är från idag, så det är lite konstigt.
Det står att mamma är svårt sjuk.
Ja, precis.
Underligt. Jag fick precis ett tackbrev från pappa.
Mamma blev dålig på tåget och de gick av i Osaka.
Men de var hemma i Onomichi den tionde.
Precis.
- Telegram till familjen Hirayama. - Dröj lite.
Tack.
- Det är från Onomichi. - Läs det.
"Mamma svårt sjuk. Kyoko."
Hallå?
Jag fick precis telegrammet.
Du ser.
Vi får ta och fara dit.
- Då hörs vi sen. - Jag väntar.
Vad kan ha hänt?
Då är hon alltså illa däran?
- Ska vi inte meddela Noriko? - Jo. Ring henne.
Yoneyamabolagen.
Dröj lite.
Fru Hirayama? Telefon.
Till mig?
Hallå? Hej, Fumiko.
Är svärmor sjuk?
På så vis...
Tack.
Vad kan ha hänt? Om pappa var sjuk hade jag förstått det.
Men mamma var ju så pigg.
Kan det vara så illa?
Bra är det inte. Det stod ju "svårt sjuk".
Vi måste kanske fara dit.
När de for sa hon att vi inte behövde komma om nåt skulle hända.
Jag tyckte det lät hemskt, men hon måste ha haft en föraning.
- Men vi måste fara dit. - Ja, om hon är svårt sjuk.
Och ju tidigare, desto bättre. Kan du åka ikväll?
Först måste jag be nån ta hand om mina patienter.
Jag måste också be nån ta över. Jag har fullt upp just nu.
Stig på.
Hämta bandagen.
Bandagen.
Vi kan ta nattåget ikväll.
Det är lika bra. Då ses vi sen.
Koichi.
Vad är det?
Bör vi ta med oss sorgdräkter?
- Det kanske är lika bra. - Ja. Då gör vi det.
Låt oss hoppas att vi slipper använda dem.
Då ses vi på stationen sen. Hej då.
Då går jag, pappa.
Gör det. Tack så mycket.
Hej då.
Hur är det?
Är du varm?
Barnen kommer hit från Tokyo.
Kyoko gick precis för att möta dem. De är snart här.
Du blir snart bättre. Det blir du.
Du blir bättre.
Jag har fått ned hennes blodtryck, men hon ligger fortfarande i koma.
Ingen respons.
- Tack. - Jag hör av mig.
Lycka till.
Var kan Keizo vara? Värst vad han är sen.
- Har han svarat på telegrammet? - Nej.
Han bor ju närmast av oss allihop.
Pappa, kan vi prata? - Du också.
Pappa. Det ser inte bra ut för mamma.
Jaså?
Hur illa är det?
Mycket.
Om hon fortsätter vara medvetslös kan det drabba hjärnan.
Är det resan till Tokyo som har tröttat ut henne?
Det tror jag inte. Hon var ju så pigg i Tokyo.
- Det kan ha med saken att göra. - Klarar hon sig?
Vi får vara glada om hon överlever natten.
Så pass?
Jag hoppas hon lever vid gryningen.
På så vis. Det är illa.
Mamma är 68, eller hur?
Det är alltså illa.
Jag är rädd för det.
Slutet är nära.
Ursäkta mig.
Keizo kanske inte hinner hit.
Ett människoliv är så kort.
Hon var ju så pigg.
Hon måste ha haft en föraning när de lämnade Tokyo.
Det stämmer nog.
Det var bra att de kom på besök.
Vi fick se henne pigg och kry.
Och vi hann prata om saker och ting.
Noriko, tog du med dig sorgdräkt?
- Nej. - Det var synd.
Kyoko, har du en?
- Nej. - Då måste ni låna.
Ta med dig Noriko och ordna det.
Men hon fick dö fridfullt. Skönt att hon slapp lida.
Kan det vara Keizo?
Hur mår hon?
På så vis... Då hann jag inte.
Jag misstänkte det.
God dag.
Jag var på affärsresa.
Jag är ledsen att jag kom för sent.
Telegrammet kom när jag var borta.
Tänk att det skulle bli så här. När gick hon bort?
- Imorse. Kvart över tre. - På så vis.
Om jag tagit tåget mot Kagoshima 20.40 hade jag hunnit hit.
Keizo, se på mamma. Hennes ansikte är fridfullt.
Jag är hemskt ledsen.
Var är pappa?
Ja, var är han?
Svärfar? Keizo är här.
Jaså.
Vilken vacker gryning det blev.
Det blir hett idag igen.
Vad är det?
Jag står inte ut med mässandet.
Varför det?
Det känns som om mamma sakta, sakta försvinner.
Jag var ingen bra son.
Det är dags för rökelsen.
Nu är det för sent. Man kan inte bädda åt nån som är död.
Pappa. Visst såg vi på fyrverkerierna från det här rummet?
- Gjorde vi? - Ja, under den lokala festivalen.
- Minns du det, Keizo? - Nej.
Du var uppspelt, men när det var dags för fyrverkerierna hade du somnat.
- Du låg med huvudet i mammas knä. - Inte konstigt att jag inget minns.
Vad jobbade pappa med på den tiden?
Jag ledde stans utbildningsnämnd.
På så vis. Det var länge sen.
Minns ni när vi åkte till Omishima på vårlovet?
Det minns jag. Mamma blev sjösjuk.
Det gjorde vi kanske.
Då var mamma pigg. Hur gammal var hon då? 40?
Ja, 42 eller 43.
Pappa måste ta hand om sig nu. Se till att leva länge.
Tack.
Vill du ha?
Shige?
Det låter kanske hemskt, men jag hade hoppats på att pappa skulle dö först.
Om Kyoko gifter sig blir det inte lätt för pappa.
- Kanske det. - Mamma hade kunnat flytta till Tokyo.
Kyoko, minns du mammas grå sommarbälte?
Jag skulle vilja ha det som minne. - Går det bra, Koichi?
- Det gör det väl. - En sak till.
Hon hade en fin mönstervävd kimono. Den vill jag också ha.
Om du vet var den finns, kan du plocka fram den.
Då var det hela över.
Tack för att ni kom hela vägen hit. Jag vet ju hur upptagna ni är.
Tack.
Hon blev undersökt av Koichi. Hennes själ är säkert tillfreds.
Tyvärr kunde jag inte göra nåt.
Nu minns jag en sak.
När vi var i Atami blev hon yr.
Men det verkade inte allvarligt.
Jaså? Varför berättade pappa inte för Koichi, åtminstone?
Ja, du...
Men det hade nog inget med hennes död att göra.
Mamma var överviktig. Det skedde nog plötsligt.
På så vis.
Det känns inte verkligt.
Koichi, när far du hem?
- Jag kan inte vara kvar länge. - Inte jag heller.
Ska vi ta snälltåget ikväll?
- Hur tänker du göra, Keizo? - Jag har inte bråttom.
Då åker vi ikväll.
Du har väl inte bråttom, Noriko? Stanna ett tag hos pappa.
- Äsch, hon är säkert upptagen. - Jag kanske också borde åka.
Jag måste skriva en rapport och spela en basebollmatch. Jag åker.
Tack för att ni kom, trots att ni är så upptagna.
Nu blir det ensamt för pappa.
Jag vänjer mig snart.
Kyoko, ge mig lite mer ris.
Keizo, köp tågbiljetter åt oss på stationen.
Mer ris åt mig också.
Hoppas det inte är fullsatt.
Pappa, drick inte för mycket sake nu.
Äsch, det är ingen fara.
Så alla åker hem.
- Din matsäck. - Tack så mycket.
Jag har besvärat er länge nog.
Kom och besök mig i Tokyo på sommarlovet.
- Måste du åka hem idag, Noriko? - Ja.
- Jag kan tyvärr inte vinka av dig. - Det gör inget.
Lova att hälsa på i sommar.
Det var bra att du stannade så länge.
Jag tycker de andra borde ha stannat lite längre.
- De har mycket att göra, allihop. - De är för själviska.
De struntar i oss andra och bara åker hem.
Det kan inte hjälpas. De har jobb att sköta.
Det har ju du också. De är egoister!
Kyoko, då...
Så snart mamma var död, ville de åt hennes saker.
Jag tyckte så synd om stackars mamma.
En främling hade varit vänligare. Så behandlar man inte en förälder!
Kyoko. Jag kände likadant när jag var i din ålder.
Men när barn växer upp, glider de ifrån sina föräldrar mer och mer.
Ta Shige, till exempel.
Hon har ett eget liv nu, som inte svärmor och svärfar är en del av.
Jag är säker på att hon inte menar nånting illa med det.
Alla bryr sig ju först och främst om sitt eget liv.
Tror du? Sån vill inte jag bli.
Då blir familjer bara en börda.
Ja.
Men ändå blir de flesta så, sakta men säkert.
- Du också? - Ja, vare sig jag vill eller ej.
Livet är då bra bedrövligt.
Ja. Det är fullt av bedrövelse.
Nu måste jag nog gå.
- Ha en bra dag. - Pappa, jag går nu!
- Då så, Noriko. Sköt om dig. - Tack detsamma.
Lova att hälsa på i sommar.
- Farväl. - Farväl.
Då går jag.
- Farväl. - Farväl.
- Har Kyoko gått? - Ja.
Svärfar, jag måste fara hem idag.
Jaså, ska du åka?
- Tack för att du stannade så länge. - Inte alls. Ledsen att ha besvärat.
Du har varit till stor hjälp.
Min fru var väldigt glad över att hon fick övernatta hos dig i Tokyo.
Ingen orsak. Jag kunde inte göra mycket för henne.
Hon sa att den kvällen var den bästa på hela resan.
Jag vill tacka dig för det. Tack så mycket.
Ingen orsak.
Min fru oroade sig för dig och din framtid.
Du kan inte fortsätta så här.
Bry dig inte om mig. Gift om dig så snart du kan.
Det är dags att glömma Shoji.
Om du inte går vidare med ditt liv blir jag mycket besviken.
Svärfar får inte känna så.
Det finns inte många personer som är så goda som du.
Det tyckte min fru också.
Hon överskattade mig.
Det tror jag inte.
Jo. Jag är inte en så god människa som hon trodde.
Jag skulle skämmas om svärfar också fick för sig det.
Inte då.
Jo. Det är inte rättvist.
Jag tänker inte på Shoji så mycket som ni fått för er.
Det är bra. Glöm honom.
På sistone kommer jag knappt ihåg honom.
Vissa dagar är han helt borta.
Jag tror inte heller jag orkar leva så här hur länge som helst.
Ibland funderar jag på hur det ska gå för mig om jag förblir ensam.
När var dag är den andra lik känner jag mig väldigt ensam.
Mitt hjärta väntar på nånting, men jag vet inte vad.
- Jag är självisk. - Inte alls.
Jo, det är jag.
Jag berättade inte det här för svärmor.
Det spelar ingen roll. Du är verkligen en god och ärlig människa.
Inte alls!
Det här är min frus klocka.
Den är väl omodern nu, men hon använde den när hon var i din ålder.
- Behåll den som ett minne. - Inte ska jag...
Ta emot den.
Min fru skulle ha blivit glad om hon visste att du hade den.
Ta emot den, är du snäll.
Tack så mycket.
Du ska veta att jag önskar dig all lycka i framtiden.
Det menar jag.
Det är märkligt. Du, som inte ens är släkt med oss-
- har varit vänligare mot oss än våra egna barn har varit.
Det tackar jag för.
Det måste vara ensamt nu när alla har åkt sin väg.
Det skedde ju så plötsligt.
Hon var ju lite trög, men om jag vetat hur det skulle bli-
- hade jag varit snällare mot henne när hon levde.
Dagarna blir långa när man är ensam.
Verkligen. Det är ensamt.